Novell - 22/4/1992

								Slottet i Saumur

¸skan sm„ller n„r Michael, en l†ng, mager, svarth†rig man, n„rmar sig slottet och s”ker skydd fr†n det kalla, fallande regnet. Den m”rka himlen kastar f”ga ljus ”ver marken, men det medeltida stenslottet gl”der svagt framf”r honom. Dess fyra h”ga h”rn reser sig n†got ”ver tre av dess h”ga, oj„mna murar. Den fj„rde v„ggen, som reser sig v„ldigt lite fr†n marken, har en d”rr.

Efter att ha lagt m„rke till den stora tr„d”rren ”kar han takten. Blixten sl†r ner i ett gammalt tr„d flera meter till v„nster om slottet, och muren lyser upp f”r en br†kdels sekund. N„r tankar om gamla sp”khistorier passerar genom hans huvud tvekar han en stund, men den bittra kylan ”vervinner snabbt dessa tankar, och han forts„tter till slottet.

Nu inom r„ckh†ll f”r den massiva ekd”rren anv„nder hans kalla hand snabbt den mattade m„ssingsknackaren p† d”rren. Det kommer inget svar. Han knackar h†rdare mot d”rren. Det kommer fortfarande inget svar, men den stora d”rren knarrar l†ngsamt upp. Han ropar ut i m”rkret i hopp om att nu f† ett svar och b”rjar g† in i slottet. St†ende i den m”rka hallen m”ts han av tystnad.

Med det h†rda regnet fortfarande pisande bakom sig g†r han in i korridorens m”rker. N„r han st„nger d”rren f”r att st„nga ute regnet m„rker han ett svagt ljus som flimrar under d”rren till v„nster. Hans kalla ben drar honom mot vad som kan vara en eld. ¸skan fr†n stormen mullrar mot slottets golv n„r han mjukt knackar p† d”rren.

R”sten fr†n en v„derbiten man svarar: "Hej."

"Jag „r ledsen om jag har intr†ngt, men min bil fick punktering uppe p† v„gen," svarar Michael artigt.

R”sten s„ger: "Nej, det „r helt okej. Var sn„ll och kom in."

Michael ”ppnar f”rsiktigt d”rren och tittar sig omkring i det varma rummet. Det lilla rummet „r dekorerat med gyllene ljusstakar och v„gglampetter. Ovanf”r eldstaden h„nger ett portr„tt av en ensam vit hingst p† en „ng. I rummets bortre h”rn kan han se silhuetten av ett piano st† framf”r en ing†ng till g†rden. Under allt detta reflekterar mattans invecklade design eldens dansande ljus.

Tyv„rt s„ger den gamle mannen: "Var sn„ll och sitt och ta en kopp te f”r att v„rma dig.

L†t mig presentera mig, jag „r Phil. Jag bryr mig om slottet och dess omgivningar."

Michael fr†gar: "F†r jag h„nga min kappa vid elden."

Phil uttrycker sin g„stfrihet och svarar: "Var sn„ll och g”r det bekv„mt f”r dig."

Efter att Michael har h„ngt sin kappa v„nder han sig om och g†r till den andra stolen mittemot den gamle mannen och s„tter sig. Han tittar ner p† bordet och l„gger m„rke till det silverf„rgade serveringsfatet f”r tv†.

Medan Phil serverar lite te s„ger han: "Det var l„nge sedan jag hade n”jet att vara d„r. Jag k„nner till m†nga gamla ber„ttelser om det h„r slottet."

Tacksam ”ver att vara undan regnet svarar Michael: "Verkligen?"

Den gamle mannen s„ger: "Ja. Skulle du vilja h”ra talas om en medan du v„ntar p† att stormen ska avta?"

N†got intresserad svarar Michael: "Ja, visst."

Phil b”rjar: "F”r flera hundra †r sedan var herren som ursprungligen „gde detta slott gift med en ung kvinna, som var den mest uts”kta jungfrun i hela landet. Men f”ga visste han att hans fru bara hade gift sig med honom f”r hans rikedom. Eftersom han var gammal hoppades hon och hennes „lskare att han snart skulle g† bort och att hon skulle „rva godset. Men hans h„lsa stannade kvar. Efter flera †r blev de ot†liga och b”rjade planera hans d”d."

Michael tappar intresset f”r historien och m„rker att stormen f”rv„rras utanf”r och fr†gar: "Sn„lla ber„tta mer."

"Efter flera m”ten best„mde sig „lskarna f”r att f”rgifta honom p† sin tre†rsdagsfest. Mot slutet av m†ltiden b”rjade han bli sjuk och drog sig tillbaka till sitt rum. Senare samma kv„ll kom hans „lskade fru f”r att se hur deras gift utvecklades. N„r hon kom in i hans rum fann hon honom, till sin besvikelse, f”rbereda sig f”r att †terf”renas med sina g„ster. Till sin stora f”rf„ran †terf”renades hon och hennes man med sina g„ster."

Medan Phil pausar en sekund s„ger Michael f”r sig sj„lv: "Jag „r glad att jag inte „r gift."

Med en l†ng suck forts„tter Phil: "N†gra dagar senare konspirerade „lskarna om en ny plan f”r att m”rda honom, den h„r g†ngen genom att sl„ppa en stor ljuskrona p† honom. De misslyckades. Samma kv„ll, i ett raseri av ilska ”ver sina misslyckanden, drev hon in en dolk djupt i hans rygg och s†g kallt hans liv tyna bort. Hennes „lskarinna begravde sin man i ett avl„gset h”rn av vink„llaren. Hon planerade att tillk„nnage hans f”rsvinnande n„sta morgon och efter n†gra m†nader gifta om sig. Senare samma kv„ll, medan de finslipade sin ber„ttelse om hennes mans f”rsvinnande, reste sig hennes mans sp”ke f”r att f”rg”ra dem. Hans sp”ke jagade dem ut ur slottet. Sp”ket skr„mde dem s† att de flydde in i en grotta strax f”rbi „ngen bakom slottet. Sedan slog han ner den enda ing†ngen och l„t de tv† „lskande d” tillsammans."

Michael avslutar sitt te, st„ller tillbaka sin kopp p† serveringsbrickan och lyssnar p† ber„ttelsen.

Regnet slutar n„r Phil avslutar sin ber„ttelse. "Sedan den natten har hennes mans ande inte kunnat vila. Han k„nde sig skyldig f”r deras mord och har str”vat omkring i slottets salar of”rm”gen att erk„nna."

Nu n„r regnet har lagt sig s„ger Michael till den gamle mannen: "Huh. N†v„l, regnet har slutat. Jag borde g† och f† mitt d„ck lagat. Tack f”r att du l„t mig v„nta ut stormen, men jag borde g† nu."

Med l„ttnad s„ger den gamle mannen: "Tack f”r att du lyssnade p† min historia, Michael. Godnatt."

Michael skakar den gamle mannens hand och l„mnar rummet. Han l„mnar slottet och g†r tillbaka uppf”r v„gen.

Medan han passerar sin bil ser Michael att hans d„ck inte l„ngre „r punkterat. Michael t„nker f”r sig sj„lv: "Den gamle mannen m†ste ha reparerat det, men hur?" Michael k„nner sig f”rpliktigad att tacka Phil och k”r sin bil upp till slottet.

Med ljuset fr†n sin bil som lyser p† d”rren ser Michael att d”rren han just l„mnat „r igenbommat. Helt f”rvirrad tar han snabbt bort kofoten fr†n sin koffert och b„nder loss br„dorna fr†n d”rren.

Michael letar efter den gamle mannen och springer tillbaka in i rummet d„r han och Phil pratade, men det han hittar f”rvirrar honom bara. F”rutom en trasig stol och ett portr„tt „r rummet ofruktbart. Michael tittar n„rmare p† m†lningen och m„rker att den nu ocks† inneh†ller en man.

N„r Michael r”r sig framf”r m†lningen ser han att mannen som sitter p† hingsten „r Phil. Michael tror inte p† vad han ser och l„ser inskriptionen p† m„ssingsramen: "Lord Philip Frederic La Rue III, 1538".

N„r Michael v„nder sig bort fr†n portr„ttet och b”rjar g†, talar den gamle mannens r”st svagt till honom: "Tack, Michael. Nu kan jag vila."

										SLUTET